Godmorgon, Laura.
Jag gillar en man som klär upp sig för att samla musslor.
Affärer.
Och på vår semester.
Förlåter du mig?
Är de inte vackra? Tänkte ångkoka några till förrätt.
Jag tackade ja till Blanchards tråkiga party.
Allt ditt hårda arbete. Jag ringer och avbokar.
Nej-
Jag plockar nya imorgon.
Jag saknade dig i morse.
Titta vad jag gjort
Det gör inget.
Jag har tid att byta om.
Det är en vacker klänning.
Inte den jag hade tänkt mig.
Tycker du den röda?
- Nej, den svarta. - Den är rygglös. Det kan bli kallt ikväll.
- Hej, Martin. Kul att se dig. -Tack.
Roligt att se dig.
Ursäkta mig.
Har jag umgåtts tillräckligt?
För hela säsongen.
- Är du hungrig? -Ja.
Följ med mig.
Är det inte lite tidigt för det?
Är allt som det ska härinne?
Förstår inte hur jag kunde glömma.
Vi glömmer alla saker. Därför påminner vi varandra.
Tack.
Vad blir det till middag?
Lamm med rosmarin och persikochutney,
- färskpotatis och ärtor. - Låter gott.
Jag tänkte göra det där örtbrödet som du gillar.
Jag kan knappt vänta.
- Hyr du från Driscolls? - Hej.
Ja.
John Fleishman. Vi måste vara grannar.
Martin Burney. Vi bor däruppe.
Då måste det vara din fru som jag sett titta ut genom fönstret.
- Laura. - Du är en lycklig man.
Jag har beundrat ditt hus. Ett av de finaste på Cape Cod.
Tack. Är du från Boston?
Ja, jag har rymt från sjukhuset. Jag är neurolog.
Vi bor också där. Jag är finansiell rådgivare.
Vilken fin båt. Jag älskar att segla. Tyvärr får jag inte göra det så ofta.
Det är synd. Inget kan hålla mig borta från havet.
Min fru gillar inte segling. Hon kan inte simma. Drunknade nästan som barn.
Jag försöker få henne att segla en gång per år. Men det är svårt.
Jag ska segla upp längs kusten ikväll.
Det är fullmåne. Vädret ska vara fint.
- Kanske ett bra tillfälle. - Kanske det.
Jag ska prata med henne. Tar upp det försiktigt.
- Okej. - Tack.
En snygg man, den där doktorn.
- Doktorn? - Han tycker jag har ett vackert hus.
Bästa på stranden.
När var han härinne?
Igår när jag var i stan?
- Martin, jag känner inte doktorn. - Visst gör du det.
Ung och snygg. Han gör i ordning sin båt därnere.
Han säger att du stirrat på honom genom fönstret hela dan.
Är det så roligt att förödmjuka mig?
Sluta!
- Kommer du att sura nu? - Nej.
- Det kommer du visst. - Nej.
Du kommer hänga läpp och förstöra vår middag.
Vår fantastiska middag.
Känn doften av bröd.
Förlåt. Kan du le?
Din vän doktorn frågade om vi ville segla ikväll.
Bara en tur längs kusten. Mindre än en timme varje väg.
Jag kommer vara där, min prinsessa. Vid din sida.
Man kan inte övervinna sin rädsla genom att fly.
Gör du det? För mig?
Jag åker in till stan. Behöver du nåt?
Jag kommer strax.
STRANDOMRÅDE
Bonjour, madame.
Är du ensam?
De är vackra.
Ledsen att vi grälade.
- Om du inte gillar den, kan jag... -Jag gillar den.
Är det för tidigt för detta?
Du har nåt på hjärtat. Jag känner min prinsessa.
Jag väntar.
Mrs Clark ringde från biblioteket.
- De vill att jag börjar heltid. - Du jobbar redan tre morgnar i veckan.
Och jag tillåter det för jag vet hur mycket du tycker om böcker.
Och Vårt hem? Tycker du inte om det lika mycket?
Har du fått din middag sent någon gång?
Den var sen för inte alltför länge sen.
Hela två dagar sen.
Det var för sex månader sen.
Mamma var allt jag hade. Kommer aldrig förlåta mig för att hon inte bodde med oss.
Plåga inte dig själv.
Du brydde dig alltid om henne.
Hon dog, Martin. Jag gick på hennes begravning.
Jag hade skjutsat dig om du sagt nåt. Jag hade gärna visat min sista vördnad.
Men du smög iväg utan ett ord.
Jag smög inte iväg.
- Behöver jag påminna dig om min oro? - Nej.
Du påminde mig tillräckligt när jag kom hem.
- Påstår du att jag njöt av det? - Inte alls.
Det skulle göra dig till ett monster.
Man skulle kunna tro att du provocerade fram ett gräl
så att du slapp segla ikväll.
Detta är en viktig diskussion som vi bör vänta med till efter seglingen.
Eller hur?
Ja.
Tänker du på vår smekmånad?
Kvällen då jag gav den till dig? Då jag lärde dig att dansa?
De lyckligaste dagarna i mitt liv.
Vi kommer alltid vara tillsammans.
Inget kan skilja oss åt.
Dags att gå.
Jag önskar månen kom tillbaka.
Inga problem.
Helvete! Man kan inte lita på väderrapporter.
Tyckte du sa att vädret skulle bli bra.
Ja, jag fattar inte var detta kommer från.
Vi vänder om. Förbered för stagvändning.
Slappna av, min prinsessa. Inget att oroa sig för.
Första bojen. Vi är nästan hemma.
Spänn seglet! Veva in det!
Martin, försök att få tag i seglet!
Håll i dig!
Håll i dig.
Jag har det.
Dra!
Jag har det.
Stanna nere, Martin.
- Ta det! - Ta repet!
Jag har det.
Här! Ge mig din hand!
Där! Håll i. Jag har dig.
Jag har dig.
- Laura! - Herregud!
- Laura!
Hon kan inte simma!
Var försiktig!
- Laura! Laura! - Försiktigt, Martin!
Vi behöver en till båt och en helikopter.
- Svara på radion! - Objekt på babords bog!
- Det är nåt därute! Ser du det? - Det är när därute!
- Kör! - Ser du vad det är?
Det var kvällen jag dog och någon annan räddades.
Någon som var rädd för vatten, men lärde sig att simma.
Kom igen, Laura!
Någon som visste att det skulle komma en stund när han inte skulle titta.
Någon som visste att mörkret från de trasiga lyktorna skulle visa vägen.
Godmorgon.
Gillar du inte gröna?
Jag har inga röda kvar.
Ta det. Jag har fler.
Är du på besök?
Min mamma bor på ett vårdhem här.
Hon är blind och halvt förlamad.
Hon fick ett slaganfall.
Tråkigt att höra.
Bor du i Östern?
Jag besökte en gammal vän.
Hon behövde mig.
Var hon sjuk? Det angår förstås inte mig.
Hon lämnade sin man.
Han var hemsk. Han misshandlade henne.
- Nej! - Det började direkt efter smekmånaden.
Till en början var han charmig och kärleksfull. Men det ändrades.
Han sa att om hon lämnade honom skulle han straffa henne.
Hans straff var hemska.
Han lät henne inte gå. Han sa han alltid skulle hitta henne.
Kunde hon inte ringa polisen?
Hon gjorde det. Och en advokat.
De sa hon kunde göra ett en vars gripande och begära besöksförbud. Patetiskt.
Så hur gav hon sig av?
Hon satte allt på spel.
Hon rymde.
Började ett nytt liv.
Modig tjej.
Hon tycker att hon är en fegis.
En fegis?
Inte en sån tjej.
Hur länge stannade du hos honom?
För länge.
Tre år, sju månader och
sex dagar.
Tack för äpplet.
VÄLKOMMEN TILL IOWA
Hej, jag är Iris Nepper. Trevligt du kunde komma.
Huset har stora möjligheter. Jag tror du kommer gilla det.
- Hur mycket var det igen? - 700.
Plus två månaders deposition.
Waters.
700...
- Jag tar det. - Bra.
Jäklar!
Skördetid?
Folk arresteras för stöld i den här stan.
De låg på marken. De var kantstötta.
Kantstötta?
Okej, kanske inte den.
Jag tycker alla ser fina ut.
Detta är olaga intrång.
Det är bara några äpplen till en paj.
En paj.
Varför sa du inte det?
Vi kanske kan göra en överenskommelse. Jag älskar paj.
Jag gör inga överenskommelser.
Du glömde de här.
Synd att låta de ruttna på marken. De är utmärkta för bakning.
Förlåt. Jag menade inte att skrämma dig.
Jag är ledsen. Kom in.
Jäklar!
Hej, jag heter Ben... Woodward.
Det var mig du såg häromdan.
På gräsmattan.
Jag vet.
Du överrumplade mig.
Jag förstod det.
Jag visste inte att nån flyttat in.
Om jag hade vetat det, skulle jag ha övat lite.
Du var ganska bra.
Jaså? Gillade du det?
Väckte gamla minnen till liv. Jag såg den när jag var liten.
Jag älskar den showen.
Regisserade den förra terminen. Undervisar drama på college.
Berätta nåt om dig själv.
Vad heter du? Var kommer du från?
- En massa frågor. - Bara två.
Vill inte verka oartig, men det är sent. Kanske vi kan prata en annan gång.
Förlåt, men... jag kan inte förrän imorgon kväll.
Jag ska laga stek till middag. Det vore fint med äppelpaj.
Det vore det säkert.
Säg inget. Jag dukar för två klockan åtta.
Om du inte dyker upp,
får jag äta stek i en vecka.
Inga problem.
Okej.
- Godnatt. - Godnatt.
Mr Burney? Du har ett samtal.
- Jag bad dig ta mina samtal. - Jag Vet. Men hon sa att hon kände din fru.
Koppla fram henne.
- Hallå? - Hallå, Mr Burney.
Jag heter Vanessa Shelley.
- Ja? - Hoppas att jag inte stör.
Jag hörde precis om Laura. Ville bara tala om hur mycket vi kommer sakna henne.
Tack.
- Hur kände du henne? - Från YWCA.
Du måste prata om någon annan. Min fru gick aldrig till YWCA.
Vi tog simlektioner där måndagar, onsdagar och fredagar klockan åtta.
Du måste ha misstagit dig.
Min fru drunknade. Hon kunde inte simma.
Nej, inte till en början. Men hon blev duktig.
- Du måste ha fel person. - Detta är konstigt.
Mr Burney, din fru tränade Väl gymnastik?
- Nej, min fru tränade aldrig gymnastik. - Så underligt.
Hon sa att det var så hon fick alla hemska blåmärken.
Jag förstår inte. Ledsen att jag störde.
Detta är så märkt..
LAURAS PERSONUPPGIFTER
Helvete!
Jäklar!
Brandkåren.
Jag hoppas du gillar den genomstekt.
Kom in.
- Är det äpple? - Vad annars?
Vill du ha nåt? Ögondroppar? Gasmask?
- Nej, tack. - Lite mer musik?
- Det du hade på. - Det ska vara klassiskt till middan.
Visst, så länge det inte är Berlioz.
Ja, hans Symphonie Fantastique får mig att rysa.
Verkligen? Tack för tipset.
Jag har förstått att du letar efter ett jobb.
- Var hörde du det? - Jo...
Små städer är märkliga ställen.
Alla känner alla.
Och jag känner många på college.
Jag kan lägga ett gott ord för dig om du vill.
Varför skulle du göra det?
Jösses! Vilken paranoia.
Var kommer du från? New York?
Det är inga problem. Med några rekommendationsbrev...
Jag har inga rekommendationsbrev.
Betyg?
Du har väl ändå ett körkort?
Jag vill inte prata om det. Okej?
- Jag förstår. - Jag ber inte om nåt, Ben.
Inte jag heller.
Jösses! Det ser riktigt...
Är du okej?
Jag kommer bli det.
Jag har bara en till fråga.
Har du något namn?
Sara Waters.
Det är en början.
OAK ÅLDERDOMSHEM
Hon pratade så uppskattande om er.
Lauras mamma var så lycklig här.
Det är trevligt att höra. Vi tyckte om att ha henne här.
Lauras bortgång var så plötslig. Den kom som en chock.
Har försökt prata med så många av hennes familjemedlemmar och vänner som möjligt.
Men det kanske fanns de som stod henne nära som jag aldrig kände.
De kanske besökte hennes mamma här.
Du kanske kommer ihåg eller har nåt register.
Tyvärr för vi inget besöksregister.
- Flög du hit bara för att...? - Inte alls.
Jag tänkte att Laura ville begravas
på samma ställe som sin mamma.
Så hennes mamma har också gått bort?
Hennes mamma dog här för sex månader sen -i er vård.
För sex månader sen flyttade din fru henne härifrån.
Hon var handikappad som du vet, men annars vid god hälsa.
Mrs Burney kom helt enkelt hit, betalade räkningen och hämtade sin mamma.
Sa hon vart hon flyttade henne?
Hem, så klart. För att bo med er.
. Hel:- . Hel-
- Vad gör du här? - Jag väntar på dig.
Hur går det? Vad får du göra?
Stapla och arkivera. Försenade böcker.
- Trivs du? - Jag gillar det.
Tack för att du hjälpte mig.
Jag såg dig i stan igår. Du gick in på Walgreens.
- Jaså? - Ja.
Jag ropade ditt namn. Du blinkade inte ens.
- Jag kanske inte hörde dig. - Du heter inte Sara Waters, eller hur?
- Jag kanske inte hörde dig. - Du hörde mig.
Jag vet att detta är vansinnigt.
Jag känner dig knappt, men...
Jag gillar dig.
Jag gör det. Men...
Jag vet inte hur jag kan känna så
när jag inte ens vet ditt namn.
Folk känner egentligen aldrig varandra.
Det behöver inte vara så. Ge det en chans.
- Jag kan inte. Förlåt. - Vad är du rädd för?
- Vad är det med män? - Säg inte så.
Jag måste få veta.
Antingen är vi ärliga mot varann, eller så slutar det här.
Det började aldrig.
Hillgrove vårdhem.
- Får jag prata med Chloe Williams? - Vem är det som ringer?
- En vän till familjen. - Ett ögonblick.
Hallå?
Tala högre. Jag hör dig inte.
- Hallå? - Jag saknar dig, mamma.
Hallå?
Jag hör inte. Är det någon där?
- Jag älskar dig. Och jag mår bra. - Hallå?
Jane, det är ingen där.
- Jag har så mycket att berätta. - Sa de Vem det Var?
Vi ses snart.
- Var sågs hon sist? - På ett vårdhem i Minneapolis.
- Du har försökt där? - Hon flyttades för sex månader sen.
Till ett annat ställe.
I hennes tillstånd, inte långt bort. Högst två dagars bilresa.
Jag kan sätta tre män på jobbet. Men det kommer kosta.
Bra.
Jag vill att ni ser allvarligt på saken.
En bonus på 10000 dollar till den man som hittar henne.
Och ytterligare tio till dig.
Förlåt.
- Hej! - Hej.
Den lilla tjejen gillade sockervadd.
- Ja, jag såg henne. Hon var söt. - Och hon vet om det.
Kul att se dig.
- Detsamma. - Jag känner mig dum för häromdan.
- Vi glömmer det. - Okej.
- Typiskt småstan, eller hur? - Har du alltid bott här?
Nej, jag bodde i New York i några år. Försökte bli skådespelare.
Det närmaste jag kom Broadway var att servera på Sardi's.
Ibland känner jag mig misslyckad för att jag kom tillbaka.
Andra gånger tycker jag det är det smartaste jag gjort.
Vet du varför jag kom hit?
För att vara nära min mamma.
Hon hade ett slaganfall för tre år sen. Jag kunde inte ta hand om henne.
- Hur mår hon nu? - Jag vet inte. Har inte träffat henne.
Jag har inte varit där än.
- Varför inte? - Jag är inte säker på att det är säkert.
- Sara? - Ben?
Ja, det är jag.
- Förlåt. Skrämde jag dig? - Jag är bara lite spänd.
- Jag vill att du följer med mig. - Vart?
Ben, var är du?
Sätt dig.
Nej-
Ben, sluta.
Jag kan inte. Det är inte rätt.
Sluta! Sluta!
Förlåt.
Jag är ledsen.
Sara...
Vad gjorde han?
Var snäll och gå.
Snälla.
Var snäll och gå, Ben.
Vad du sa var riktigt.
Jag hade en man.
Och han gjorde mig illa.
- Jag är nog bara rädd. - För vad?
För att aldrig få tillbaka mitt liv.
Det känns bara så.
En dag kanske du förvånar dig själv.
Jag är glad du är här.
Jag också.
- Var stilla. - Jag är still.
- Din mun. Håll den stängd. - Det kittlas.
- Håll i där framme. - Här?
Ja.
Det är perfekt.
- Inte ens din mamma kan känna igen dig. - Mamma kommer känna igen mig.
Kan jag hjälpa dig, sir?
- Jag letar efter toaletten. - Runt hörnet, där borta.
Jane? Är det du, Jane?
Laura, du är här!
Hej, mamma.
Du ser underbar ut.
Vad...?
Det är en förklädnad.
- Är du okej? -Jag lämnade honom.
Det blev så hemskt.
Men jag är okej nu. Vi kommer klara oss.
Du är så vacker.
- Det är en peruk. - Letar han efter dig?
Jag tror inte det.
- Men jag är inte säker. - Herregud! Vad har han gjort?
Det spelar ingen roll nu.
Klarar du dig ensam?
Ja, jag är okej.
Jag har ett jobb.
Jag tjänar egna pengar och har en vän.
En man.
Han är trevlig, mamma.
Han undervisar drama på college i Cedar Falls.
Du har haft det svårt.
Men du kommer klara dig.
Du har alltid haft ett gott hjärta.
Varken Martin eller nån annan man kan ta bort det.
Du har dig själv.
Tack, mamma.
Ursäkta. Jag undrar om du kan hjälpa mig.
Jag kan försöka.
Min yngre syster brukade jobba för damen i rum 14.
Hon ska flytta tillbaka hit och jag vet att hon vill besöka Mrs Williams.
Du vill lämna ett meddelande till henne?
Saken är den att
hon gifte sig med nån som familjen inte gillade så vi gled isär.
Jag borde inte ha låtit det hända.
Hon kommer inte träffa mig eller ta mina samtal.
Jag vill överraska henne.
Jag behöver bara nån som talar om för mig när hon är här.
Någon som jag vet kan bevara en hemlighet.
Här är mitt namn och nummer till motellet.
Det skulle betyda mycket för mig.
Jag hjälper dig gärna.
Tack.
Jane?
- Mamma, vem pratade du med? - Ingen, antar jag.
Här är din medicin. Sträck ut handen.
Ursäkta mig, sir. Vänta lite.
Jag måste gå. Jag ringer dig sen. Hej då.
Du frågade om Chloe Williams besökare.
Inte en enda på sex månader. Men helt plötsligt idag...
- En ung kvinna. - En ung man. Hade en liten mustasch.
Gick precis ut genom dörren.
- Såg du henne? - Det var perfekt!
Hon var så vacker. Ingen misstänkte nåt. Jag kände mig så trygg.
Du är trygg.
Får jag hjälpa dig med din middag? Det ser gott ut.
- Vem är du? - Jag heter Darryl Walker.
Jag är polis.
Är jag arresterad?
Nej, inte alls. Jag har bara några frågor.
Ska vi börja med lite stek?
Du hade en besökare igår.
Ja, min brorson. Han är från Wisconsin.
Duktig flicka. Laura skulle vara stolt över dig.
Morötter.
Vi måste få tag på henne. Polisen i Boston har ringt.
Hennes man är i området. Vi tror han tänker skada henne.
Så om hon ringer, be henne kontakta polisen i Sioux City.
Hon sa att hon inte kommer ringa förrän på söndag.
Det är en lång tid.
Han är en galen man.
Jag vet det.
Han är mycket farlig.
Hjälp oss att hitta honom, Chloe.
- Vi måste varna henne. - Jag vet inte var hon är!
Tänk! Tänk.
Är hon med någon?
En man, kanske? Någon vi kan kontakta.
Han undervisar drama.
- Var? - På ett college i Cedar Falls.
Tack, Chloe.
Hjälp henne.
Snälla.
Chloe? Dags för din medicin.
Varsågod, Chloe.
Oroa dig inte.
Var är hon? Tvinga mig inte att fråga igen.
- Jag vet inte. - Min fru. Hon är bara min fru.
- Ett fantastiskt knull, eller hur? - Du har fel kille.
Det skulle vara tråkigt. Jag hatar att ha fel.
- Varför måste det vara jag? - För att du undervisar drama.
Jösses! Det måste finnas ett halvt dussin...
- Det är du. - Nej! Du förstår inte.
Jag bor med en annan man.
Fråga vem som helst!
Om du berättar för nån. Om du kontaktar polisen,
kommer du och din manliga vän...
Stanna hos mig, Nina. Jag ber dig, eller låt mig följa med dig...
Okej, det räcker. Kom hit.
Treplev har inte sett Nina på två år,
så han vill att hon stannar. Förstår ni vad jag menar?
Nina, jag förbannade dig. Jag hatade dig. Jag rev sönder alla dina brev och foton,
men hela tiden var jag medveten om att min själ tillhörde dig.
Jag kan aldrig sluta älska dig.
Ända sen jag förlorade dig har mitt liv varit outhärdligt.
Jag kysser marken du går på.
Var jag än tittar ser jag ditt ansikte.
Jag är ensam. Ingens kärlek värmer mig.
Jag är lika kall som om jag bodde i en håla,
och vad jag än skriver är det torrt, hårt och mörkt.
Stanna här, Nina. Jag ber dig.
Eller låt mig följa med dig.
- Har du nånsin älskat nån så mycket? - Nej.
Ge mig tjugo minuter. Jag ska bara fräscha upp mig.
- Kan jag ta med mig nåt? - Bara dig. Lämna dina vänner hemma.
Jag kommer strax.
Förlåt, men är du okej?
Jag tar bara farväl av gamla spöken.
- Vad gör du här? - Allt är klart.
. Klä på dig. -Okej.
Vi ses därute.
Vill du göra nåt imorgon?
Ja, visst.
Jag hade verkligen kul ikväll.
Jag också.
- Imorgon. - Ja.
Ben.
Jäklar!
Hej, min prinsessa.
Underbart att se dig...
i livet.
Att röra vid dig efter alla denna tid.
Har du också tänkt på det?
Sara? Är du där?
- Nej... - Jag kommer döda honom.
- Hör du mig? - Vänta lite.
- Hej. - Hej.
Det är imorgon. Fem över tolv. Jag kunde inte vänta.
- Ben, jag är så trött. - Fortfarande rädd för spöken?
- De är överallt. - Kan jag komma in?
Det är verkligen olämpligt just nu.
Kanske senare.
- Godnatt, Sara. - Godnatt.
Han betyder inget, Laura. Inget alls.
Dra åt helvete!
Vad heter han?
Ben.
Martin, han...
Han har inget med oss att göra. Eller hur, min prinsessa?
- Har han det? - Nej.
Kommer du ihåg vår smekmånad. Natten jag lärde dig dansa.
Givetvis har du inte glömt.
Du sa att det var de lyckligaste dagarna i ditt liv.
Kommer du ihåg den här?
Den är din, Laura.
Vi hör ihop. Vi kommer alltid göra det.
Inget kan skilja oss åt.
Martin...
Jag är imponerad.
Låt oss avsluta det medan du fortfarande har övertaget.
Kom till mig, Martin. Hitåt.
Alltid ett nöje.
- Det räcker. - Jag tror inte det.
Här är bättre.
Där är telefonen.
Du kan ringa polisen.
Jag kan läsa alla dina tankar. Du undrar om de kan skydda dig.
Vem vet?
De kanske beordrar mig att hålla mig borta från min fru.
Inget kan hålla mig borta.
Jag älskar dig, Laura.
Jag kan inte leva utan dig.
Och jag låter inte dig leva utan mig.
Tänk igenom det.
- Polisen, tack. Skynda er. - Detta är vår sista chans.
- Jag är Sara Waters på 408 Tremont. - Ta chansen.
Kom snabbt. Jag har dödat en inkräktare.
Herregud!
Ben...
Visiontext text: Susanna Wikman
SWEDISH